![https://imgix.femina.dk/2023-02-06/ingrid_og_andreas.jpg](https://imgix.femina.dk/2023-02-06/ingrid_og_andreas.jpg?auto=format,compress&fit=crop&crop=faces,entropy&ar=125:125)
Brev til Anna Mejlhede: Min søster synes, at jeg besøger gravstedet for lidt
![Anna_Mejlhede_brevkasse](https://imgix.femina.dk/2023-08-18/Anna%20Mejlhede%20%28Mew%29.jpg?auto=format,compress&fit=crop&ar=414:548&fp-x=0.51&fp-y=0.42)
Foto: mew
Kære Anna
For et år siden mistede min søster og jeg vores far, der døde træt og mæt af dage, som man siger. Hans urne blev sat ned, hvor vores mor blev begravet for 10 år siden.
Men nu synes min søster altså, at jeg besøger gravstedet for lidt. Hun stikker konstant til mig om det, også når vi er sammen med andre, som hun giver det indtryk, at jeg helst var gravstedet foruden.
Jeg må indrømme, at det ikke siger mig noget at stå dér og kigge på en gravsten med vores forældres navne på. Jeg tænker på dem og mindes dem, når jeg går ture i skoven eller sidder og kigger ud over havet f.eks.
Så for min skyld kunne gravstedet godt sløjfes. Men sådan har min søster det ikke. Og derfor er der et gravsted. Men jeg er efterhånden ved at eksplodere over, at jeg nærmest skal skamme mig over, at jeg ikke kommer der nok.
Så, Anna, hvordan belægger jeg mine ord, så jeg ikke eksploderer og sender al min galde ud i hovedet på min søster? I øvrigt, vi bor begge relativt tæt på kirkegården, så afstand spiller ingen rolle.
Mange hilsner
Marianne
![https://imgix.femina.dk/2023-02-06/ingrid_og_andreas.jpg](https://imgix.femina.dk/2023-02-06/ingrid_og_andreas.jpg?auto=format,compress&fit=crop&crop=faces,entropy&ar=125:125)
Kære Marianne
Gad vide om din søster har et uforløst mellemværende i relationen til jeres forældre. Noget, der nu her efter deres død også lægger sig ind som en skurren imellem dig og hende?
I mine ører lyder det besynderligt, at din søster føler sig kaldet til at bestemme over DIN måde at mindes jeres forældre på.
Det er nemlig slet ikke usædvanligt, at det ikke lige præcis er ved gravstedet, vi mindes vores kære bedst. Først og fremmest skal du pakke skammen væk, for den er udelukkende din søsters opfindelse.
Nogle gange kan alene dén erkendelse sænke vores skuldre tilstrækkeligt til, at de ord, der kommer ud af munden på os, tager afsæt et mildere sted i os end i vores forurettelse.
Prøv ad om du kan ”gå bagom” din søsters anklager og se det lille, sårede barn, der gemmer sig bagved. For når hun reagerer så voldsomt på, at du mindes jeres forældre på en anden måde, end hun selv gør, hvad er det så, det handler om?
Hvis du magter det, så spørg din søster, hvad det her gravsted betyder for hende. Måske ligger nøglen til at forstå hende – og frigøre dig fra hendes anklager – der?
Kærlig hilsen
Anna
![Anna_Mejlhede_brevkasse](https://imgix.femina.dk/2023-06-19/10072019-BetinaFleron-5841.jpg?auto=format,compress&fit=crop&crop=faces,entropy&ar=125:125)
Brev til Anna Mejlhede: Må jeg slet ikke sørge?
Står du i et dilemma eller i en svær situation? Skriv til præst og forfatter Anna Mejlhede, anna@soendag.dk
Redaktionen forbeholder sig retten til at forkorte i brevene, og kun spørgsmål, der bringes i bladet, kan forvente svar.
Vil du lytte til femina update? Så lyt til vores podcast, hvor vi en gang om ugen dykker ned i en af de største historier fra vores verden og folder den ud for dig. Du kan lytte til podcasten i appen Ally, i Apples podcast-app eller på Spotify: